Kom igjen...
- Nei... - Hva var det?
Et lite motorhavari.
Det må bli den fordømte elva.
- Ok, jeg klarer dette. - Hæ?
Du har vel landet et fly før?
- Jeg var mer annenpilot/passasjer. - Helvete...
Du bør nok holde deg fast.
Jeg har alltid villet fly et fly!
- Du kunne landet nærmere bredden. - Hæ?
Det gjør ingenting. Vi kan svømme.
Vi må finne et kjøretøy.
- Vi får informere sentralen. - Kanskje dette.
Eller kanskje ikke.
Zaza. Dette er hva kameraene fanget.
De kjørte inn i jungelen. Sjøflyet svingte vestover.
Disse to kan fortsatt være igjen i Changzou.
Gå ut med det. Sett en pris på hodet deres.
De kan ikke gjemme seg. Jeg vil se dem døde.
- Det var en fin snarvei, McAllister. - Ja, vi er ferdige.
- Hvor mange? - Tre. Fire.
Bevæpnete. De leter. På vei hitover.
- Klarte de andre seg, tror du? - Jeg tror at vi må skynde oss.
- Ammosjekk: 1,5 magasin. - Omtrent det samme her.
Kanskje det ikke var det glupeste å erte opp en krigsherre.
Dødsone.
Vi får komme oss til åpen mark og gjenopprette kontakten.
- Vær stille og gå framover. - Strålende.
Kilometer av jungel, kartellet i hælene, -
- og en McAllister som oppfører seg underlig.
Husker du hva du sa første gang vi møttes?
Jeg kalte deg et rasshøl, tror jeg.
"Ikke skyt de libyske soldatene. De gjør bare jobben sin", sa du.
Du var irriterende, men hadde rett. Det var den slags fyr du var.
"Var?" Hva faen betyr det?
Øyebind. Klassisk bandehenrettelse.
Ingen begravelse. Jævla brutalt.
Da vet vi hva vi har i vente hvis Zaza tar oss.
- Fortsatt ingenting. - Du...
- Trakk Dagon våpen mot deg? - Det der om keivhendt-høyrehendt?
Nei, det der om at Gillespie har en mappe om tida di i innsatsstyrke 18.
- Jeg ba deg slippe det. - Trakk han våpen?
Du sa at du ikke hadde noe valg.
- Jeg har jo sagt at han gjorde det! - Jeg tror deg mindre denne gangen.
Du har sett hva Dagon har gjort. Hva fanken gjør det for forskjell?
Du skjuler noe. Fortell sannheten.
Du kjørte oss inn i jungelen.
Nå er du nervøs fordi du ikke kan innrømme at du gjorde en feil.
- Rygg, Wyatt. Jeg mener det. - Jaså?
Ned med deg.
- Hodeskallemaske, seks meter bak. - Kan du ta ham?
Jeg kan ikke skyte. Da avslører jeg hvor vi er.
Jeg fikser det.
Slipp det. Ikke kødd med meg.
Unnskyld meg!
Ingen fare. Vi er vennlige. Snakker du engelsk?
Vi trenger en telefon eller en radio.
Blir dere ikke med?
Telefon.
Hallo. Hvordan står det til?
Takk. Strålende.
Det er en privatsamtale. Får jeg...?
Takk skal dere ha.
- Hva har skjedd? - Det er ingenting. Bare en skramme.
Skrammer blir infisert og hovner.
Helt plutselig... er du enarmet.
Takk.
Vær så god. Medisin.
Dæven... Lager dere dette? Det var rått.
Den første slurken er grusom. Den andre er bedre.
- God morgen! - God morgen.
- Skål. - Skål.
Lokalpolitiet kjører to hvite kvinner til et fengsel i Myanmar.
Er det Bravo 3 og 4?
Chetri undersøker det nå. Hun gir dere koordinatene.
Hvis dere kan ta dere dit, ville det vært fint.
- Gift. Tyve år. - Tyve år, gratulerer.
Jeg traff min kone på en bar en fredag. Det var happy hour.
Vi giftet oss en og en halv uke senere.
- Jeg har fengselets koordinater. - Gi meg dem.
98,9. og 17,4.
Og hvis vi ikke får dem ut? De vet hvor våpnene er.
Fokuser på Bravo 3 og 4.
Jeg har en beredskapsplan, noen som kanskje vet hvor våpnene er.
Jeg skal treffe dem nå.
- Jeg ble utstasjonert nesten direkte. - Savner du henne?
Oppfatta. Vi fikser en kjerre og stikker.
Helvete... Vi kan ha et problem.
Selvsagt savner jeg henne. Jeg savner fyren jeg burde ha vært.
Opp med hendene! De er sammen med Zaza.
Legg ned geværet. De er greie.
- Ned med hendene. - Jaså?
Maska og maskinpistolen, da? Samle sammen alle i landsbyen.
Legg ned våpenet!
- Hva faen gjør du? - Vi vil ikke noe vondt.
Vis meg hendene! Slipp pistolen før jeg tvinger deg.
Innsatsstyrke 18. Det var vel det du undret over?
Det var en spesialenhet i Irak som kjørte på en veibombe.
De sporet skurkene til en landsby og skjøt alle som kom i veien. Alle!
- Jeg mener det, Wyatt. - Det endte akkurat sånn, Mac.
Jeg, som siktet på min beste venn.
Men den gangen skjøt jeg også.
- Jeg ber deg. - Jeg håper du har rett.
Det har jeg.
Ok.
Ja... og nei. Zaza har vært snill mot oss.
Det tror jeg sikkert.
Din jævel...
Venstre!
- "Stol på ham, de er greie." - Ikke nå!
Kjøretøy lengst unna!
Løp dit. Jeg oppholder dem. Stikk!
Nei! Du skal ikke få ødelegge og så spille helt!
- Jeg er ingen jævla helt! - Ok, da er vi enige om noe.
Faen, jeg er tom!
- Her! - Det er hyggelig å kjenne deg.
Sperreild. Jeg sikrer kjøretøyet.
På tre. Tre!
- Vent, Mac! - Hva er det?
Ja, Dagon trakk sitt våpen, men jeg ga ham ikke noe valg.
Ok, tilbake til nået. Klar?
Løp!
Fanken!
Rykker frem!
Kom igjen.
- Hvordan går det, Mac? - Kom igjen, Wyatt!
- Mac! - Fanken også!
Wyatt! Er du uskadd?
Vi stikker!
Kjør!
Greie folk, liksom? Drittsekk.
God ettermiddag. Er det du som har kommandoen?
Vi må snakke med den som har befalet.
Er du sjefen? Hvor er sjefen din?
Bare ta telefonen min, pengene mine, rumpa mi, hva dere vil...
Vi er fredsarbeidere! Bistand!
- Vil dere forårsake en hendelse? - Dra til helvete!
Yo, blondie!
Ikke dytt! Jeg sa jo at vi er fredsarbeidere.
- Velkommen til nabolaget, damer. - Dra til helvete!
- Jeg har de soldatene du ser etter. - Jeg kommer og henter dem.
Hva skjer hvis det blir kjent -
- at jeg overleverte britiske soldater til en narkokonge?
Hæren kommer til å ta fra meg alt jeg har.
Men fengsler kan være farlige...
Folk rammes av ulykker.
Hvis det er mulig, så sørg for at det gjør vondt.
Hva var poenget med det der? Å slåss med vakten?
Vi må få tilbake kloningsapparatet.
- Det var ikke det du gjorde. - Hva mener du?
- Har du noe å si? - Du sa at oppdraget var utført.
Apparatet hadde ikke lest over dataene.
Ja, men ordren var gitt.
Du jaktet på Laoshu trass i ordren om å avbryte.
- Noen var nødt. - Ja, men det var deg.
Det er alltid deg.
- Gracie? - Jeg vet ikke!
Faen ta deg...
Har du sett de folka som drar til baren og drikker og bråker...
Før du vet ordet av det, havner de i slagsmål.
De slår i stykker stedet og får bank.
Neste kveld reiser de seg og gjør akkurat det samme.
Du prøver å sørge for at du blir drept.
Nei. Jeg prøver å huske å holde meg i live.
Iblant føler jeg...
...at jeg ikke fortjener fortsatt å være her.
Jeg håper nesten at noen skal komme og avlive meg...
Men jeg reiser meg alltid opp igjen.
Her kommer han! Jeg visste at du ville savne meg.
Takk.
Din jævel.
Jaha, nye venner.
- Hva er det som gjelder, jenter? - Luftegårdbråk, sørgelige dødsfall.
Jeg og mine jenter går fri.
- Jeg skal selge en bro til deg. - Hæ?
Jeg forstår heller ikke.
Har du aldri hørt...? Det betyr at hun er naiv.
Vi er britiske soldater.
Tror dere at dere blir løslatt hvis dere dreper oss?
Risikoen er for stor for at dere skal snakke.
Stopp! Ikke gjør det!
Hvis du skjær henne, dør du hernest.
Hvis dere vil ut herfra, så ser jeg en utvei.
- Slipp henne. - Slipp henne.
Ta nøklene. Fanken...
Er dette veien til fengselsdirektøren?
Gå. Jeg holder dem unna. Vi trenger de opplysningene!
Gi oss det du tok fra oss.
Skjær av henne fingrene.
Zaza ville at deres eiendeler skulle ødelegges.
Vi var nødt til å slette alle spor.
Du aner ikke hva vi gikk gjennom for dette.
- Zarkova. Er alt i orden? - Nei, de ødela opplysningene.
Flere vakter på vei. Opphold dem.
- Vi har slekt her vi ikke etterlater. - Jeg håper at dere klarer det.
Blondie. Hvis jeg lykkes, og du vil ta en drink en gang...
Jeg er på den russiske E-tjenestens dødsliste.
- Jeg er ikke kresen. - Lykke til.
Lås den.
- Faen, det er en blindvei! - Vi finner en vei ut.
Kontakt!
Hva faen gjør dere? Jeg var nær ved å skyte dere!
- Vi kom for å redde dere! - Vi trenger ikke å bli reddet.
Du kan vel iallfall hilse?
- Hallo. Unna! - Fanken.
Vi har en bunke vakter i ræva!
Det høres gøy ut, men litt aggressivt.
- Opplysningene? - Ødelagt.
- Sjefen sa at det finnes andre måter. - Håper det. Har dere bil?
Hvordan tror du at vi kom hit?
- Vi fløy. - Du er morsom.
- Skynd dere. - Jeg kjører.
- Er du sikker? - 90 prosent. 95.
- Det er jaggu best. - Jeg er sikker på at det er henne.
Ut!
- Xander! - På vei til noe stilig sted?
Jeg skal til flyplassen for å unnslippe det kaoset du har skapt.
- Er den der nødvendig? - Chetri sjekket alle mobilsignaler.
Hun oppsporet en sms fra deg til Zaza før min soldat avslørt.
- Han fikk ikke røres, sa jeg. - Du samarbeider med ham.
Kun for å kontrollere ham.
Kjøretøy på vei vestfra.
Du kan ha mistet kontrollen.
Fiender på vei fra nord og syd. Dere må gå inn.
Fiender rett utafor. De sjekker dørene.
- Dere må finne en alternativ utvei. - Oppfattet.
Kan du fortelle om deg og Zaza?
Jeg brukte DEAs bestikkelsesfond -
- for å støtte Zazas overtakelse av Punchan-kartellet.
Jeg fikk masse opplysninger i utbytte -
- om rivaliserende gjenger og affærer.
Hovedkontoret betrakter meg som en stjerne. Han er min billett herfra.
For guds skyld, Lauren. Vet du hvor atomvåpenkoffertene er?
I den østre leiren, langt inne i jungelen ved elva.
Femten kilometer sør for Singsha.
Zero, pakken er i Zazas leir femten kilometer sør for Singsha.
- Ring det inn. - Oppfattet.
Jeg er virkelig lei for det, men dette gjelder jobben.
Jeg har mistet signalet, sjef.
Kom. Kom?
Zero, kom.
Unnskyld, jeg har aldri skutt mot noen før.
- Elendig skudd. Flott avledning. - Hitover. Bravo på vei inn.
Du burde ikke ha løpt etter meg. Jeg er ikke verd å dø for!
- Trenger du skyss, sjef? - Hopp inn!
Kjør.
Ms Gillespie, takk for veibeskrivelsen, -
- men jeg er redd du må føre meg hele veien til Zaza.
- Vær så snill. - Venter du deg en varm mottakelse?
- Han kommer til å drepe deg. - Vi får vel se.
Den beste veien er via elva.
Når vi er framme, venter forsvar av militærklasse.
"Vi?" Skal du bli med oss?
Det største narkokartellet i området. Dere kommer til å trenge hjelp.
Har du tid et øyeblikk, sjef?
Agent Gillespie ba meg om å ta ut Dagon - Zazas nærmeste mann.
- Det var DEA-anliggender. - Og du sa ingenting til meg?
Har du noe å tillegge, sersjant Wyatt?
Han nølte med å drepe Dagon og var nær ved å bli skutt og ødelegge alt.
Han syns synd på seg selv fordi hun manipulerte ham.
- Var det slik det forløp? - Ja, sir.
Gillespie var en snarvei. Jeg burde ha lært leksen.
Sir.
Én siste ting...
Hvis vi ikke får ut våpnene, må vi ødelegge dem.
Vi får ikke risikere at de spres i verden.
Hvis det betyr at vi ikke overlever...
Som en siste utvei.
Han er sammen med meg!
Frykter du det britiske militæret? Vent til de får vite hva du har.
Da kommer amerikanerne, kineserne, russerne...
De vil ikke gjøre noen handel. De river dem ut av dine hender.
- Men du betaler det jeg vil ha? - Du stjal dem, men jeg er realist.
Dette er den enkleste måten.
Jeg trenger bare en satellittelefon og en sikker linje.
Hvorfor skulle jeg tro deg? DEA sier at hun skal beskytte meg, -
- men hun tar soldater inn i min verden.
al-Shabab sendte en våpenmegler, men hun var en bløff.
Jeg advarte deg, men du ble grådig.
Jeg ber ikke om din tillit.
Jeg ber bare om dine kontoopplysninger.
Eller så kutter jeg strupen på deg.
Vil du at jeg skal vise det?
Eller skal vi gjøre forretninger?
Gi ham en telefon.
På mitt signal.
Tre, to, én.
- Unna! - Dette er ikke mitt verk.
Legg ned våpnene!
- Sperreild! - Røyk!
- Sersjant Wyatt. - Hva gjør du her?
Jeg prøver å avslutte Katrinas jobb slik at hun får komme hjem levende.
Jeg vet også hvor atomvåpnene er.
Pavel vet hvor atomvåpnene er!
Oppfattet. Ta dem!
- Det er meg! - Gillespie.
- Sikret venstre. - Sikret høyre.
Mac. Hjelp meg opp.
Du presset Wyatt, forrådte Novin.
- Kom igjen. - Nei! Herregud...
Ved nærmere ettertanke: Gi meg litt mer ammunisjon.
Stikk herfra.
"Som å kysse en slange" var kanskje litt overdrevet.
Fanken også. Helvete...
Dra til helvete.
Kontakt!
- Korporal! - Slipp det.
All denne skuddløsningen, alt bråket - hvorfor?
- Vi vil ha atomvåpenkoffertene. - Det merkes.
- Hva får jeg for det? - Du får leve.
Du får det til å låte som en belønning.
- Ta dem. - Bare sånn uten videre? Vås.
Hva har de gitt meg? Smerte, elendighet og død.
- Jeg har nøklene til lastebilen. - Kast dem hit.
Barn kaster. Jeg vil overlevere dem som en mann.
- Jeg kjøper det ikke. - Valget er ditt.
Går nærmere...
Satan!
- Jeg har atomvåpnene! - Prioriter å få dem unna.
- Jeg kjører. - Sperreild.
Kom igjen!
Kom igjen! Nå kjører vi!
- Pavel. - Vi må forlate ham.
- Oppdraget går først. - Jeg vet det.
Faen også. Stikk, jeg dekker dere!
Han er ute. Nå kjører vi!
Kom igjen, Mac! Det smeller snart!
Vi har pakken. Vi kjører nå.
- Oppfattet. Vi ses ved møtestedet. - Oppfattet.
Det er sånn man eksfiltrerer!
Bare behold roen, Pav.
Du hadde ikke trengt å hjelpe meg. Du er en bra mann.
Det vet jeg ikke, men... jeg prøver.
Jeg regnet nok med det.
- Helvete! - Nei, Pavel!
- Faen! - Nei, Pavel!
Katrina. Katrina!
Det er meg, Mac. Jeg er på koordinatene...
... 22,79... 96,62.
Det var den helvetes Pavel! Pavel har atomvåpnene.
Zarkova er kanskje innblandet også. Jeg vet ikke.
Helvete!
- Hallo? - Hei, vennen.
Sam? Er det deg?
Ja, det er meg.
Sa du virkelig "hei, vennen" etter tre jævla år?
- Ja, jeg er et rasshøl. - Det er du.
Men du høres ikke så pigg ut.
Jeg ligger litt tynt an...
Jeg tror ikke at jeg kommer hjem denne gangen.
Batteriet tar snart slutt, så vær snill og hør etter.
Jeg ville ringe før dette, -
- og jeg ville fortelle hvorfor jeg var nødt til å holde meg unna.
Jeg visste ikke hvor jeg skulle begynne.
Du var en jævlig type med en jævlig jobb, men jeg elsket deg.
Jeg skal skrive under skilsmissepapirene.
- Jeg tenkte å gjøre det. - For sent.
Jeg har annullert ekteskapet, men takk for den edle gesten.
- Antar jeg... - Ok.
Det var jo bra...
Du skal bare vite at du ga meg så mye kjærlighet.
Jeg visste ikke hva jeg skulle gjøre med den.
Du skal vite at jeg er lei for det.
- Jeg er bare så jævla lei for det. - Sam...
Sam? Er du der, Sam?
Wyatt?
Wyatt. Det er greit. Sanitet!
Ned på knærne. Legg hendene på hodet!
Ned på kne.
Da jeg hørte at du var med i teamet de sendte, var jeg nær ved å avbryte.
Jeg var klar til å trosse ordrer og alt jeg har jobbet for kun for deg.
Hold kjeft, for helvete.
Når samtalen er over, skal du fortelle alt om oppdraget.
Nei, når samtalen er over, skal du gjøre honnør og kalle meg "sir".
Katrina.
Tekst: Lars-Kristian Holmsen www.sdimedia.com